Choulostivá světovláda lidských práv
Choulostivá světovláda lidských práv
Lidská práva, ať už psaná či nepsaná, jsou založena na myšlence, že každý člověk je na základě svého lidství osobou, je vybaven důstojností a povolán k tomu, aby se podle svého nadání a zájmu svobodně rozvíjel ve společenství s ostatními. Tato myšlenka předchází všechny konkrétní lidskoprávní požadavky i záruky. Inspiruje je a zároveň opravňuje. Usiluje o to, aby se uskutečnila prostřednictvím pozitivního práva a změnila se v právní nárok. Je odkázána na pozitivní právo, ale není jím vyčerpána. Ponechává si svoji samostatnost. Coby norma norem inspiruje tvorbu konkrétních práv a vede k jejich uznání. Vývoj začíná poznáním jejího přirozeněprávního charakteru, pokračuje její pozitivizací skrze ústavní právo a následně pozitivizací skrze právo mezinárodní a odtud zas zpět k právu ústavnímu. Myšlenka lidských práv jako taková si žádá železnou nutnost a je protikladem nahodilosti konkrétních práv, která za příslušných místních a časových okolností zrodila a která se na ni odvolávají jako na svůj zdroj. Nelze ji relativizovat historickými okolnostmi, má absolutní charakter. Neakceptuje žádnou jinou myšlenku, kterou by uznala za sobě rovnocennou, s níž by soupeřila nebo zápasila. Kdo myšlenku lidských práv odmítá nebo proti ní bojuje, je z jejího pohledu ne-lidský, opouští okruh civilizované společnosti, „nezaslouží si být člověkem“. (…)